23.976 Ro
Această poveste este bazată pe evenimente întâmplate în Point Pleasant, Virginia de Vest.
PROFEŢllLE OMULUI MOLIE
Iisuse!
Mai sunteţi acolo?
Nu, sunt aici.
Nu sunt sigur cum se scrie.
Este cu Y, bine. Da, mulţumesc. La revedere.
Iubito, eşti acolo? Ridică, Ridică.
Nu eşti acolo. Bine. Uite, este un pic trecut de 6:00.
Vin cu maşina şi ne vedem acolo. Pa.
- Jack. - Da?
Consiliul de pace din Balcani este "alcătuit" sau "compus" din zece membrii?
Doisprezece membrii.
A, da. Mersi.
Compus.
Ce?
O zonă de trei străzi a fost evacuată.
Aţi putea evita drumul acesta când veniţi de la servici.
- Ce zici, Cy? - O să-i facă să transpire. E bun.
- O să încep cu acesta. - Bine. Ne vedem luni.
Ce?
- Trebuie să plec. - Haide, John.
Mă voi face de râs, reporterul meu de frunte să nu fie prezent la petrecerea de Crăciun.
Nu pot să stau.
Mary mă aşteaptă.
E o casă mare, nu-i aşa? E un furt la preţul ăsta.
Asta dacă tu o vrei.
Dar trebuie să dăm răspunsul azi.
Proprietarul e foarte strict.
Gândiţi-vă la asta. Trebuie să dau nişte telefoane.
Uitaţi-vă împrejur până atunci.
Bine. Mulţumim, Brian.
Mulţumim foarte mult.
Fii liniştit. Numai ne uitam.
Dumnezeule.
Aici eraţi.
Tocmai ne asiguram că este destul spaţiu în debara.
Bine. Bine.
Deci, casa este a dumneavoastră dacă o doriţi bineînţeles...
dar trebuie să vă hotărâţi acum
O cumpărăm.
Chiar? A, Dumnezeule!
Şti la ce mă gândeam când ne uitam la casă?
Că ar fi bine să ne luăm o canapea pentru debara.
Mă tot gândeam la asta simt ca un vis devenind realitate.
Vino aici.
- Cât de repede poţi conduce maşina? - Foarte repede.
Să vedem.
Okay.
- Am cumpărat o foarte, foarte... - Scuză-mă. Am cumpărat o casă.
Am cumpărat o casă mare.
Mary.
Mary, eşti teafără? Mary, vorbeşte cu mine.
Eşti teafără?
Mă auzi? Iisuse Cristoase!
Rezistă, dragă.
911, s-a întâmplat un accident.
Da.
Nimic.
Eşti teafără?
Da.
Bine atunci. Totul este în regulă.
Sunt doar eu.
Tu nu l-ai văzut, aşa-i?
Ce să văd?
Ce ai văzut?
Nu am văzut nimic.
Ceva se întâmpla cu mine.
Se numeşte Glioblastoma.
Este o tumoare la lobul temporal.
După spusele doctorului, este foarte rară.
Una la...
600,000 de oameni se îmbolnăveşte de aşa ceva.
Au spus cumva că a fost din cauza accidentului?
Nu, de fapt...
exista de o bucată bună de vreme.
Mai pot face ceva?
I-au făcut operaţie şi nu au reuşit s-o scoată, aşa ca o vor...
ţine sub supraveghere...
cât timp mai trăieşte.
Merge. Cred că se simte mai bine acum.
Bine.
Da, e bine.
Două săptămâni mai devreme...
am mers să căutăm case.
Într-o zi doar conduci maşina...
şi universul...
se îndreaptă spre tine şi spune...
"A, aici eraţi, o pereche fericită.
Vă căutam.
Vă căutam."
Îmi pare rău.
Pentru ce?
Pentru tot ce s-a întâmplat.
Simt că am stricat totul.
Nu ai stricat nimic.
Absolut nici un lucru.
Vreau să fii fericită.
Nu l-ai văzut, aşa-i?
Da.
Da?
Ştia.
Poftim?
Desenă îngeri.
Cred că aceste parti îi demonizează pe fiecare.
Acestea ne proiectează propriile spaime şi anxietăţi...
pe scara naţională.
Oamenilor nu le place. Oamenii sunt foarte, foarte nemulţumiţi la momentul actual.
Îi face mulţumiţi deoarece ei nu văd altă posibilitate de schimbare.
2004... Este oare o oaie neagră candidând pentru Democraţi?
Păi, aud foarte mult despre Russ McCallum.
- Guvernatorul Virginiei. - Da, ar putea să facă ce făcea Carter...
Hei, i-am spus să se uite.
Cui?
Prietenei lui Peter, Gwen.
Va fi acolo astă seară.
O, Dumnezeule. Uite, nu cred că o să pot ajunge în seara aceasta.
Haide, nu poţi s-o prelungeşti la nesfârşit.
Nu o prelungesc. Trebuie să îi iau interviu guvernatorului.
Trebuie să fiu în Richmond la 8:00 dimineaţa.
A, aproape am uitat. McCallum a sunat.
Au contramandat întâlnirea până mâine seară.
Eddie, uite, eu...
uite...
nu este la fel ca Mary.
Nici pe departe.
Dar ştii asta?
Nici una nu va fi vreodată.
Hei, Ed. Îmi pare rău pentru astăzi.
Sunt sigur că Gwen e foarte de treabă.
Poate altădată.
Este aproape 1:00 dimineaţa.
Sunt un pic agitat, aşa că conduc spre Richmond în seara asta.
Vorbim mâine. Pa.
Haide, haide.
Bună. Îmi pare rău. Ştiu că este foarte târziu dar maşina mea s-a stricat chiar peste drum.
Mă întrebam dacă aş putea să folosesc telefonul dumneavoastră.
Alo.
Este el.
Te aşteptam.
Fiu de căţea. Ce faci?
Închide uşa! Închide uşa!
Stai acolo.
Domnule, nu ştiu pe cine...
Taci!
Taci.
Dragă, Connie este aici.
Păi, salut, Gordon. Ce faci?
Bine, ce-ar fi să...
laşi arma jos şi să-mi spui ce s-a întâmplat aici.
Da.
A trecut pe-aici trei nopţi la rând. Acest fiu de căţea ne urmăreşte.
- Sune John Klein. Maşina mea s-a stricat... - Să îl lăsăm pe Gordon să termine, Mr. Klein.
Acum două nopţi...
la 2:30 dimineaţa, aud o lovitură în usa.
Am deschis şi era acest om.
Spunea că vrea să folosească telefonul.
Dar e ceva, la omul acesta, ce-ţi dă fiori
şi i-am spus să dispară.
Noaptea trecută la 2:30 fix, ghici cine s-a întors.
Eşti sigur că a fost Mr. Klein?
Sunt foarte sigur. Era Mr. Klein.
- Este o nebunie... - Eu nu sunt nebun.
- Nu am spus că tu... - Şi atunci ce s-a întâmplat?
I-am spus să plece de pe proprietatea mea.
Am folosit cuvântul "încălcare" şi tot s-a întors.
Ai noroc că sunt creştin, deoarece eu am dreptul să te împuşc pe proprietatea mea.
Trebuia să fie în casa, Gordon.
Ce?
Bine.
Şi m-am gândit că prostul ar putea să revină în noaptea asta şi uite-l aici.
Nu am fost eu.
Nu ştiu ce se întâmplă aici.
Ceva e necurat pe-aici.
Nu-i cunosc pe oamenii aceştia. Nu am mai fost niciodată pe-aici.
Sunt din DC., uite.
E numai un portofel, bine? Portofel?
Sunt din DC.
John Klein.
Washington Post.
Da.
Pot să ies de sub duş acum?
Poţi să mă aştepţi afară, Mr. Klein.
În vom verifica. Dacă mai vine cineva nu mai scoate arma.
Doar sună-mă.
Vezi doar ce doreşte.
Deci, tu nu l-ai văzut pe acest om înainte?
Nu.
Dar am auzit bătăile la uşă.
Trei nopţi la rând.
Vorbesc cu tine mâine.
Te voi duce cu maşina în oraş, asta dacă nu vrei să dormi în maşină.
Pot să sun pentru o remorcare dimineaţa.
Eşti departe de DC.
Ce faci aici?
Eram doar în trecere.
Tu nu mergi niciunde, Mr. Klein.
Te-am recunoscut.
De la "DC Review".
- Te uiţi la emisiune? - Nu suntem toţi ţărănoi.
Deci nu sunt arestat?
Nu ai furat nimic. Nu ai rănit pe nimeni.
Nu ai intrat prin efracţie.
Ai mai avut probleme cu el înainte?
Cu Gordy şi Denise? Nu.
Sunt oameni buni la suflet.
Lucrurile au fost un pic ciudate în ultima perioadă.
Tot nu mi-ai spus ce cauţi aici în miezul nopţii.
Nu ştiu.
Unde suntem?
A-ţi putea să-mi arătaţi unde suntem pe hartă?
Suntem chiar la graniţă.
Cu Ohio.
- La ce oră ai plecat din DC? - 1:00 dimineaţa.
Am mers cu 80 tot timpul, mi-ar fi trebuit şase ore să ajung aici.
- Ar trebui să existe o explicaţie logică. - Nu ştiu.
Apropo, nu te îngrijora pentru prietenul tău guvernatorul. Am grijă eu de el.
Da. Bine.
Mulţumesc, Eddie.
- Deci? - Merge bine, Mr. Klein.
- Nu-i pot găsi defecţiunea. - Chiar?
Ciudat.
- Bine, cât vă datorez? - Nimic.
Am spus că nu reuşesc să-i găsesc nici o defecţiune.
Mr. Smallwood.
Mr. Smallwood...
Vroiam doar să-mi cer scuze pentru neînţelegerea pe care am avut-o.
Sunteţi sigur că am fost eu cel care a trecut pe la dumneavoastră în ultimele două nopţi?
Ascultă, domnule.
Connie m-a sunat.
Mi-a spus că a-ţi ieşit şi asta este foarte bine pentru mine.
Sunt foarte binevoitor să-i dau pace.
Dar nu mai beau de mult...
şi nici nu mint.
Şi din câte ştiu, nu sunt nebun.
Aşa că dacă mă acuzi...
Uitaţi, aceasta este problema.
Nu ştiu cum am ajuns aici noaptea trecută.
Nici nu îmi amintesc să fi fost în Virginia de vest.
Cumva, între 1:00 şi 2:30...
Am călătorit 400 de mile şi am ajuns pe strada de lângă casa dumneavoastră...
şi nu îmi amintesc cum.
Şi spui că eu sunt nebun?
Mi-a fost frică că te voi vedea aici.
Bine.
Nu ai apărut.
Păcat. Am vrut foarte tare să văd cum arăt.
Doamna sergent, sunt curios.
Noaptea trecută ai spus...
că lucrurile au fost ciudate...
pe-aici în ultima vreme.
- Ce fel de lucruri? - Nu ai vrea să ştii.
Dar am nevoie să ştiu.
Doar nişte reclamaţii.
Oameni care văd lucruri pe care nu şi le pot explica şi toţi vin la mine.
Deoarece eşti poliţistă.
Deoarece mă cunosc.
Şti, dacă sunt alţi oameni în oraşul acesta...
care se simt...
la fel de nedumeriţi ca şi mine...
sigur aş vrea să-i aud.
În ultimele luni, oameni vin la mine...
şi spun că văd lucruri ciudate.
Nu vorbesc despre ciudaţii din oraş. Mă refer la cei cinstiţi, oameni care merg la biserică.
Îi cunosc pe aceşti oameni de când m-am născut...
şi se simt foarte stânjeniţi să vorbească despre aceste lucruri.
Despre ce lucruri?
Îmi este greu să-ţi explic.
Lumini ciudate, telefoane ciudate pe care le primesc, tu.
A vedea un OZN este una.
Ce ai face când ţi-ar spune cineva că au văzut, aşa ceva, în curtea lor?
Ce este?
Soţia mea a murit acum doi ani.
A văzut ceva.
Desenă ce a văzut.
Cine ţi-a arătat acesta?
A fost aici.
Era distanţă mică intre capul lui şi acea ramură.
Asta este aproximativ...
3 metri înălţime.
Da.
Mă pregăteam să mă bag în pat şi s-a întâmplat să strălucească pe geam.
La început nu am putut să văd decât...
doi ochi roşii.
Mă tot uitam la el.
Nu mă puteam opri.
Nu am mai avut acea senzaţie înainte, ca şi cum nu mă puteam mişca.
Şi apoi cred că...
a zburat...
Nu prea are sens, dar este...
singura modalitate de a o descrie.
Tu nu l-ai văzut, aşa-i?
A început acum două luni.
De fiecare dată când răspundeam la telefon Îl auzeam.
Prima oară era doar un sunet puternic.
Acum se aud doar scârţâituri şi urlete.
Tot timpul sunt aşa?
Păi, odată a fost un om care vorbea foarte repede.
- Ce spunea? - Nu am reuşit să înţeleg.
- Ceva limbă străină. - V-aţi verificat liniile telefonice?
Ne-am schimbat chiar şi numărul.
Dar până să spun la cineva că mi-am schimbat numărul...
telefoanele au început din nou.
Întrebarea nu este dacă ar trebui să-i credem. Cum am spus, sunt oameni cinstiţi.
- De cât timp locuieşti aici? - Toată viaţa mea.
- Am crescut chiar după dealul acela. - La o fermă?
O, nu. Într-o casă.
Cu tot ce-i trebuie.
Scuze.
Mergeam şi la biserică şi la şcoală şi făceam şi alte lucruri.
Bine, bine.
Unde dracu' eşti?
Sunt tot aici.
- Virginia de vest? - Da.
Ceva a intervenit.
Glumeşti. Ceva de interes naţional în Virginia de vest?
Nu, ştiinţific. Îţi voi povesti mai târziu.
Cy începe să arate ca un turbat.
Ţine-l la anghie, bine?
Te simţi bine? Pari cam stresat.
Nu, sunt în regulă. Vorbim mai târziu.
Am parcat aici...
şi făceam dragoste pe scaunul din spate al maşinii.
Şi ce s-a întâmplat apoi...
e mai greu de explicat.
Următoarea zi...
M-am trezit şi...
amândoi...
ochii erau umflaţi.
Ce au spus doctorii?
Nu ne-au putut da o explicaţie.
Îl vedeţi pe acesta?
Nu s-a mai vindecat niciodată.
Ne logodim.
E bine.
- Trebuie să vorbesc cu tine. - Bine.
Noaptea trecută m-am trezit...
cu cea urâtă durere de cap pe care am avut-o vreo dată.
M-am dus în baie să iau o aspirină...
şi s-a întâmplat să mă uit în oglindă...
şi...
jur că...
am văzut ceva...
ce nu pot descrie.
Dar arată ca dracu'...
şi nu era imaginea mea.
Şi apoi...
am auzit...
un ciudat...
urlet...
venind din chiuveta.
Şi acolo era o voce.
Este o voce...
şi spunea...
"Nu-ţi fie frică
Nouăzeci şi noua vor muri.
Denver Nouă."
L-am şi scris.
A tot spus acelaşi lucru repetându-l o oră...
şi apoi s-a oprit.
Şi când m-am trezit azi dimineaţă m-am uitat la această bucată de hârtie...
unde am scris cuvintele...
şi acest lucru este scris pe ea.
Eu nu am desenat aşa ceva.
- Gordon? - Ce-i?
Gordon, tu... îţi curge sânge din ureche.
Ce?
Aceasta tomografie arata bine, Gordon.
Nu exista nici un semn că ar fi vreo boală.
Sunteţi sigur? Deoarece soţia domnului acesta a murit din cauza unei tumori la creier.
Ce ai avut, Gordon, a fost o migrenă foarte mare.
- Pot să-ţi scriu o reţetă. - Ar fi bine.
- Mulţumesc, domnule doctor. - Au mai fost alte simptome, domnule doctor.
A avut halucinaţii, a auzit voci.
Nu sunt acestea asociate cu boala numita Glioblastoma?
Nu am văzut nimic aici ca să sugerez...
ceva la fel de exotic ca şi boala Glioblastoma, Mr. Klein...
dar dacă doriţi aş putea Mr. Smallwood să vă recomand unui alt neurolog...
pentru o altă opinie.
- Greşeşte. - Nu, ar fi bine.
Mulţumim.
Mulţumim foarte mult.
Aşteptaţi. Aşteptaţi.
El nu se înşală.
Nimic nu este greşit. Nimic nu este greşit.
Nu se înşală deoarece nu este nimic greşit
Nimic nu este greşit.
Te duci la doctor cu o ureche care sângerează şi îţi spune că ai dureri de cap...
Da, păi, nu eşti bolnav, aşa ca acestea sunt veşti bune.
Mi-aş fi dorit să fiu bolnav. Atunci aş fi ştiut de ce mi se întâmpla aşa ceva.
Nu ar trebui să spui aşa ceva.
Ce ar trebui să spun, Denise? Am halucinaţii.
Aud voci.
Soţia ta auzea voci înainte să aibă tumoarea?
Nu.
Canalul 13 se îndreaptă spre locul accidentului şi vom avea o transmisie în direct în câteva minute.
Din nou ştirea noastră de frunte, zborul Domain Air 9 plecând din Denver s-a prăbuşit.
Un reprezentant al liniei aeriene este aşteptat să facă o declaraţie în scurt timp.
Nu avem nici o confirmare...
dar 99 pasageri şi membrii echipajului s-ar putea să fie morţi.
Wow!
Aş putea să vorbesc cu Alexander Leek, vă rog?
- Aici este Leek. - Mr. Leek, eu sunt John Klein.
Lucrez la o poveste frumoasă şi ciudată.
Speram că aţi putea să mă ajutaţi.
Sunt interesat mai mult de teoriile despre premoniţii şi profeţii.
Tot ce doriţi să aflaţi se găseşte în carte.
Da, dar capitolul pe care-l aveţi despre entităţi pe care le numiţi...
Aţi fost contactat de acestea...
sau vă prefaceţi că aveţi un interes profesional?
Da... Nu.
Sunt un reporter la The Washington Post.
Păi, îmi pare rău, Mr. Klein. Nu mai lucrez în acele părţi.
Nu înţeleg.
A auzi o voce este un lucru...
dar acesta nu este numai un mesaj, este o predicţie.
S-a adeverit.
Aceste lucruri pe care Gordon le are, sunt vise sau halucinaţii?
După felul în care le descrie, par să fie vise.
Nu ştiu.
El crede că sunt reale.
Am avut un vis că acela.
Da?
Era noapte...
şi eram în mijlocul oceanului.
Încercam să înot, dar îmi era prea frig.
Mă tot uitam... Mă tot uitam să văd ceva...
de care să mă ţin.
Şi acolo erau cadouri...
care pluteau împrejurul meu.
Erau învelite. Şi erau legate cu fundă.
Încercam să mă prind de ele, dar tot se depărtau de mine.
Apoi m-am scufundat...
ca o piatră.
Nu mai aveam ce face. Cădeam.
Dar mă simţeam bine.
Mă lăsam să mă scufund.
Mă lăsam să mă scufund...
şi...
tot ce puteam să văd...
era negru...
şi tot ce puteam simţi era întunecimea deasupra mea...
şi luminile...
care veneau de dedesupt.
Ştiam că mor.
Apoi am auzit o voce, ca şi cum cineva mi-ar şopti în ureche.
"Trezeşte-te, numărul 37."
Şi apoi m-am trezit.
Ce crezi că înseamnă?
Numărul 37?
Nu am nici cea mai mică idee.
L-am întâlnit.
Persoana care mi-a spus despre accidentul de avion.
L-ai întâlnit?
Da.
L-am întâlnit.
Noaptea trecută, când veneam acasă de la lucru pe la miezul nopţii.
Conduceam pe lângă fabrica de ciment...
în afara fabricii de chimicale.
Aşa.
Ceva s-a întâmplat.
Ceva...
mă înconjoară.
Totul mi se pare aprins.
Simt că nu mai pot să...
să respir.
Părea om.
Dar era ceva...
ceva nu era în regulă cu el.
Atunci am auzit vocea.
Aceeaşi voce pe care am auzit-o acum două nopţi.
A spus...
"Nu îţi fie frică.
Numele meu...
este Ingrid Cold."
Şi mi-a spus...
"Într-un loc ca şi acesta.
Ecuator.
Trei sute.
Trei sute vor muri.
Aşteaptă-mă.
Mă voi întoarce.
Ne vom vedea la timpul potrivit."
Şi atât a fost.
Este puţin...
Uită-te.
Ştia.
Nu am văzut nimic.
Ai vrea să asculţi ultima convorbire telefonică a şefului?
Da?
- Mulţumesc lui dumnezeu că este acolo. - Gordon?
Ştiu că păream nebun ieri, dar lucrurile sunt ciudate aici.
Linişteşte-te, Gordon.
- E aici. - Cine e aici?
Ingrid Cold. Stă chiar lângă mine.
Pleacă la Gordon chiar acum. Spune că Ingrid Cold e acolo.
Gordon, dă-mi-l la telefon.
Desigur. Stai un pic.
Alo, John Klein.
Cine e la telefon?
Numele meu este Ingrid Cold.
Dacă nu cumva, desigur, tu eşti Gordon Smallwood.
Tatăl tău a fost născut în Racine, Wisconsin.
Trăia într-o casă verde pe strada Monroe.
Mai ţii minte cum arăta mama ta.
Bine, ai atenţia mea.
- Unde-i ceasul meu? - În pantof.
Sub pat.
Foarte bine, John. Mulţumesc.
Ce am în mâna?
Chap Stick.
Îmi citeşti gândurile, nu-i aşa?
Îmi citeşti gândurile?
Nu e nevoie, aşa-i?
Care este a treia linie la pagina 51?
"A broken smile beneath her whispered wings."
Încă îţi mai trebuie dovezi, John Klein?
Cum arăţi?
Depinde de cine se uita.
Vreau să ne întâlnim.
Dar ne-am întâlnit deja, John.
Am văzut că ţi-e frică.
Chiar şi-acum ţi-e frică, nu-i aşa?
Pot să te întreb ceva?
De ce să mă întrebi ce ştii deja, John?
Ce s-a întâmplat cu soţia mea?
Ai fost acolo.
Mary Klein nu a putut fi găsită uitându-te după ea.
O s-o vezi la timpul potrivit.
Ce s-a întâmplat, Connie?
Totul e în regulă?
Cumva l-ai sunat pe John?
Dorm de la 9:00.
Dacă nu cumva, desigur, tu eşti Gordon Smallwood.
Vezi? Aici se întoarce cu 1,950 cicluri pe secundă.
Dar nu coboară niciodată mai jos decât 1,930 sau cam aşa ceva.
Dar a ta este mult mai jos unde vocea este normală...
oriunde între 1,000 şi 1,200 cicluri pe secundă.
Bine, deci vocea lui este mult mai sus înaltă decât a mea.
Ce te face să crezi că este bărbat?
Încă mai vrei dovezi, John Klein?
Ce e?
După părerea mea, este...
un impuls electric.
Dar orice ar fi, nu vine de la corzi vocale umane.
De ce mă întrebi ce ştii deja, John?
Ce s-a întâmplat cu soţia mea?
Ai fost acolo.
Mary Klein nu a putut fi găsită uitându-te după ea.
O vei vedea la timpul potrivit.
Aceasta nu e ca şi tine. Am folosit tăieturi din aceasta. A venit pe fir.
Da, ştiu.
- Este diferit când ţi se întâmplă ţie. - Fă-mi o favoare.
Vorbeşte cu Cyrus azi. Spune-i că ai răcit. Orice scuză.
O să te susţin.
Vreau doar să fiu sigur că vei mai avea slujba aceasta...
când ai terminat orice ai face tu acolo.
Bine, te voi suna din Chicago.
La ce oră este avionul?
La 8:00 a.m.
Să fiu nebun?
Nu.
Sunt nebun.
Alexander Leek.
- Cine dracu' eşti? - John Klein. Te-am sunat săptămâna trecută.
Şti ce este?
Depărtează-te.
Vreau să ştiu ce este. Spune-mi.
Unde îl trimit?
La Point Pleasant, în West Virginia.
Tu mă poţi ajuta.
Urmează-mă.
Fluturele nopţii.
În culturile vechi, molia reprezintă o formă de spirit...
sau sufletul nemuritor blocat...
în tărâmurile morţii şi iadului.
Omul Molie.
Aşa i-au spus Ucrainienii. O traducere aspră, desigur.
Au fost 100 de vedenii în Chernobyl în anul în care atomocentrala a explodat.
Galveston, 1969, chiar înainte de uragan.
Ei l-au văzut.
Dar ceea ce se vede nu întotdeauna se crede.
Uite, nu a fost niciodată o singură urmă de dovadă...
pentru a demonstra că aceste lucruri exista ca şi materie.
Deci îmi spui că acest lucru nu exista?
O, există. Tot felul de lucruri exista în jurul nostru pe care nu le vedem niciodată.
Electricitatea, microundele, unde infraroşii.
Ştii tu, aceste lucruri exista împrejur dintotdeauna.
Se arătă în desenele din peşteri.
Sunt o condiţie normală a planetei.
Ele doar nu sunt o parte de consens, din ceea ce constituie...
realitatea fizică.
Din ce fac parte, atunci?
Ceri o explicaţie...
pentru ceva...
ce nu poate fi explicat raţional.
Ştii că se strânge energie înainte ca ceva să se întâmple?
Felul în care îţi stă părul înainte să apară fulgerul?
"Înainte ca ceva să se întâmple." Vrei să spui că aceste lucruri cauzează dezastrele?
De ce ar trebui s-o facă?
Bine, atunci...
vor să mă prevină?
Motivaţiile lor...
nu sunt umane.
Bine, atunci ce vor?
Nu am de unde să ştiu.
Ce vrei tu de fapt este să şti...
de ce tu?
Da.
I-ai observat şi ei au observat ca tu ai observat.
Majoritatea oamenilor nu sunt destul de sensibili încât să-i vadă...
fără o anume...
trauma.
Ce ţi s-a întâmplat, Mr. Klein?
Săptămâna trecută prietenul meu a primit un telefon ciudat...
de la o entitate...
un spirit, orice-ar fi.
Se părea că ştie tot.
Ca şi Dumnezeu?
- A făcut preziceri care s-au adeverit? - Da.
Numele lui era Ingrid Cold.
Percepţiile lui, John. Apăreau diferit la toţi.
O voce, o lumină, un om, un monstru.
Dacă prietenul tău gândeşte ca Dumnezeu i-a vorbit, este cam nebun.
Atunci cum explicaţi că sie totul?
Uită-te al aia.
Dacă ar fi fost un accident la 10 străzi distanta, acel spălător de geamuri ar fi probabil să-l vadă.
Asta nu înseamnă că este Dumnezeu...
sau mai deştept decât suntem noi.
Dar de unde sta...
el poate vedea un pic mai încolo pe şosea.
Cred că putem presupune că...
aceste entităţi sunt mai avansate decât noi.
De ce nu ies la iveală şi ne spun ce e în mintea lor?
Eşti mai avansat decât un gândac.
Ai încercat vreodată să te exprimi către unul din ei?
Câţi l-au văzut?
Zece. Douăzeci, poate.
Ascultă-mă. Ceva groaznic e pe cale să se întâmple în Point Pleasant.
Nu merge înapoi.
Stai departe.
Nu mai pot vorbi despre asta.
Exista un motiv...
că am ajuns în Point Pleasant.
Ceva m-a adus acolo.
Orice te-ar fi dus acolo...
te-a dus ca să mori.
Ai venit la ţanc. Chiar acum vor să aprindă luminile pomului de Crăciun.
Tot încearcă în ultimele două ore.
Aceea nu e Denise?
Se simte bine?
L-a părăsit pe Gordon.
A fost concediat de la uzină chimică. S-a oprit într-o bună zi să mai meargă la servici.
Drace.
- Cine este acela? - Cine ştie?
Mă întorc imediat.
Connie.
Ce s-a întâmplat?
Încă 15 oameni au spus că l-au văzut astăzi.
Cinsprezece. Trei dintre ei sunt poliţişti.
Nu-mi place asta, John. Nu-mi place deloc asta.
Cum a fost în Chicago?
Ce a spus?
Nu a vrut să mă întâlnească.
Drace.
Te simţi bine?
E frig. Intră în maşină, încălzeşte-te.
Nu pot. Îl aştept.
Toţi din oraş se uita la mine ca şi cum aş fi nebun. Şti cumva de ce?
Denise şi toţi ceilalţi, nu ştiu, John.
Eu ştiu.
Nu cred că eşti nebun.
Bine?
Şi tu ai vorbit cu el, John.
Ştii tu...
Am stat treaz noaptea.
Simt...
că mi-e somn...
dar sunt treaz.
Atunci îl aud.
Şi mai nou, când îl aud...
deodată...
şi înţeleg.
Tot.
John, mai ţii minte ultima dată când ai fost fericit?
Este adevărat.
Aceste lucruri sunt adevărate.
Vreau ca tu să fi fericit.
Da?
Ce?
Acesta este telefonul pentru a vă trezi, Mr. Klein.
Nu am dorit un telefon pentru a mă trezi.
Ce vi s-a întâmplat, Mr. Klein?
Nu pot să cred prin ce-am trecut.
Gordon, unde eşti, omule?
Vorbeşte mai tare. Nu te-aud.
Ascultă, John, a avut dreptate.
Mr. Cold a avut dreptate în totalitate.
Aşa-i? Aşa-i ce? Nu te aud.
Avea dreptate despre a înţelege.
Este adevărat, John. Vreau să ştiu.
- Este adevărat. - Ce este... Despre ce vorbeşti?
Nu trebuie să îţi faci griji.
Te voi vedea la timpul potrivit.
Gordon?
Pot să ne spună de cât timp era aici afară?
Pare să fie mort de 8 ore.
A murit din cauza expunerii.
Ce te-a făcut să vii aici?
- M-a sunat. - Când?
Nu mi-a plăcut cum m-ai întrebat.
Când te-a sunat, John?
Cam acum o oră.
Nu pot să mai suport.
Nu mi se pare corect să-ţi spun aici la înmormântare dar...
din câte ştiu nu a fost niciodată nici un accident la uzină chimică.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Am primit mesajul tău ieri. Am vrut să te sun, dar am uitat.
Nu îţi aduci aminte să-mi fi lăsat acel mesaj?
Şefule, acesta este John Klein.
Nu l-am sunat. Nu, nu sunt eu.
Am analizat ambele casete cu amprenta vocală.
Nu îmi pasă. Ar putea să fie vocea mea. Dar nu am fost eu.
- Nu am fost eu. - Ascultă-mă.
Pot să jur la tribunal ca aceea este vocea ta.
Da, minunat. Mersi.
Drace!
Cafea la pachet, vă rog.
Şaptezeci şi cinci de cenţi.
O zi minunată.
O cunoşti pe femeia aceea?
- Care femeie? - Care tocmai a plecat. Nu ai văzut-o?
- Nu. - Ciudat.
Avea păr roşu lung, ochi verzi, foarte frumoasă şi întreba de tine.
- Ai văzut cumva în ce parte a luat-o? - Nu.
- Ce a spus? - A pus multe întrebări ciudate.
Ce faci aici? A întrebat dacă eşti fericit.
- Ce i-ai spus? - I-am cerut actele.
- Ţi-a dat ceva? - Nu.
A spus doar "Spune-i lui John că îmi pare rău că a stricat totul" şi apoi a plecat.
Ce s-a întâmplat?
A fost ea?
E soţia ta?
A fost ea.
- Nu sunt sigură. - Ce?
Mă refer la coafura. Era diferită.
- O, haide! - Ce?
- Aceasta este femeia pe care ai văzut-o. - Nu, nu e ea, John.
Sunt de acord că există o similitudine...
Bălării!
John, e în regulă.
Nu, nu e în regulă.
Aceasta este femeia pe care ai văzut-o. A fost aici. Această femeie.
Nu-mi face una ca asta.
Îmi pare rău, John.
Simt că am stricat totul.
Îmi pare foarte rău.
Trebuie să ştiu ce s-a întâmplat cu tine.
Te rog.
Intră.
Am fost un profesor de fizică la Cornell.
Stăpân pe mine. Poţi să verifici dacă vrei.
Într-o bună zi am început să aud voci.
Vocile au devenit mesaje.
Numai mai târziu, m-am convins că primeam...
preziceri despre dezastre de la altfel de fiinţe inteligente.
Dar primeai, nu-i aşa?
John, aveam casete cu vocile lor.
Ştiam că o clădire va exploda şi am încercat s-o previn...
dar nimeni nu mă asculta.
Ce s-a întâmplat?
Oameni au murit.
Foarte mulţi oameni au murit.
Am fost cercetat, aproape arestat.
Soţia mea a divorţat.
Copiii mei...
nu mai vorbeau cu mine.
Şi ce îţi pot face patru ani într-un spital de psihiatrie?
Totul...
l-am pierdut.
O, nu le-ai înţeles niciodată mesajele.
Le-ai interpretat greşit.
Aşa e. Aproape m-au distrus.
În final, totul s-a restrâns la...
o simplă întrebare.
Ce era mai important...
a avea dovadă...
sau să rămân în viaţă?
Ai încredere în mine.
Mi-am întors spatele cu ani în urmă...
şi nu m-am uitat înapoi.
Dar nu ai fi dorit să afli?
NU ne este permis să ştim.
Eu sunt, Cyrus.
John, tu eşti?
Da.
Da, eu sunt.
Orice ai face, las-o moartă.
Guvernatorul McCallum merge la Charleston.
Merge să vadă uzină chimică în Point Pleasant azi.
Deci, vreau să mergi acolo...
şi să te întâlneşti cu el la aeroport.
Mă asculţi?
Da, McCall la uzină chimică. Am înţeles.
Vreau să fiu sigur că vei fi acolo.
John, mai eşti acolo?
Ohio.
Mare tragedie pe râul Ohio.
Nu pot să spun că sunt bolnavă doar că ai o presimţire rea.
Numai, gândeşte-te la asta. Gordon a văzut nişte lumini ciudate pe cer.
Au apărut deasupra fabricii de chimicale.
Josh a primit un telefon de la mine, dar nu eram eu.
Vorbesc despre ceva rău ce se va întâmpla la uzină chimică.
Apoi primesc un mesaj de la acest Ingrid Cold...
care vorbeşte despre o tragedie mare pe râul Ohio.
Ghici ce e lângă râul Ohio.
Uzină chimică.
Azi, guvernatorul McCallum va fi acolo.
Mergeam să îi iau interviu. Aşa am ajuns aici...
Aşa am ajuns aici.
Dumnezeule.
De aceea sunt aici.
A avut dreptate.
Cine a avut dreptate?
L-ai văzut pe Leek.
- Făcea parte din avertisment. - Ce?
Făcea parte din avertisment. Stai, stai, stai.
Nu am vrut să te sperii.
A spus...
A spus că mesajele sunt reale.
Ceva groaznic se va întâmpla.
Connie, te rog
Trebuie să plecăm acum.
Nu îmi voi trăi viaţa aşa.
Nu voi lua deciziile bazate pe mesajele de la Ingrid Cold.
Poate să-ţi pară real. Pentru mine nu este real.
Bine, merg la Charleston.
O să fiu la Marriott. Mută-te la alt caz.
Nu vreau să fii niciunde lângă uzină chimică.
Şi dacă nu se întâmplă nimic?
Şi dacă nu se întâmplă nimic tragic? Ce vei face atunci?
- Nu asta e ideea. - Păi, cred că asta este ideea.
- Gordon a crezut în ce a auzit. - Eu nu sunt Gordon!
Ştiu ce se va întâmpla.
Trebuie să pleci acum.
Trebuie să mă duc la servici. Putem să povestim mai târziu.
- Domnule guvernator? - Îmi pare bine să te revăd, John.
Trebuie să vorbesc cu dumneavoastră. Este urgenţa.
- Despre ce e vorba, John? - Este vorba despre vizita dumneavoastră.
Nu puteţi s-o faceţi. Nu puteţi să mergeţi.
Ascultaţi-mă. Anulaţi-o. Anulaţi vizita.
Anulaţi-o. Faceţi-i să închidă uzină chimică.
Fabrica va exploda când o să fiţi acolo.
Unde sunt poliţiştii? Ce fac?
- Aici este ajutorul de şerif al lui McCallum. - Ei nu ştiu încă.
Aţi primit un avertisment despre o bombă?
Nu au spus nimic despre o bombă. Exista o sursă.
- Ştiu că sună cam... - Te încurci aici, John.
Făceţi-mi legătura cu Cyrus Bills de la Washington Post.
Ştirea noastră de deschidere este din Point Pleasant...
- unde guvernatorul Virginiei, McCallum... - Dă-l mai tare!
A vizitat uzina Edgewater Petrochemical.
Şi odată cu declararea mulţumirii lui...
Governor McCallum a dat calificative mari acestei uzine petrochimice.
Ne aşteptăm să facă renovări la fel...
la mai multe uzine din Virginia.
WOWK-TV 13...
a reuşit să intre înăuntru şi să vadă ce a văzut şi guvernatorul.
Fiu de căţea.
Am felicitat prietenii mei de la Edgewater Petrochemical...
pentru o muncă bine făcută.
- A fost succes aici la Point Pleasant... - Scuzaţi-mă, Mr. Klein.
Aveţi un mesaj.
Intră.
- Înapoi la Washington? - Da.
- Chiar trebuie să mergi? - Trebuie.
- Dacă este din cauza celor întâmplate astăzi... - Nu, nu este aceea.
Am primit un mesaj.
Trebuie să plec acasă.
Trebuie să fiu acolo. Vine la 12:00.
John, realizezi ce ţi se întâmplă?
Trebuie să plec.
Salut, eu sunt.
- Connie? - Da.
M-am gândit că poate putem vorbi în următoarele 10-15 minute.
- Îmi pare rău. Pot să te sun eu? - Nu, nu poţi.
- Ţi-am rezervat un bilet de avion. - Ce?
Pleacă din Dulles către Columbus, Ohio la 1:45.
Am încercat să-ţi fac rost pentru acela către Charleston, dar erau toate vândute.
Aşa că dacă pleci acum, ai să ajungi.
Nu pot.
E ajunul Crăciunului, John.
Nu ar trebui să fi singur.
Nu pot.
Ba da, poţi.
Ştii tu...
când Mary s-a îmbolnăvit...
nu mă puteam abţine să mă gândesc...
că nu este real ce mi se întâmplă.
Pot s-o împiedic să se mai întâmple.
Ştiu că pot. Pot s-o împiedic să se mai întâmple.
Nimeni n-o poate împiedica, John.
Ascultă-mă.
Avioane se vor prăbuşi. Cutremure vor mai fi.
Oameni pe care-i şti şi îi iubeşti vor muri...
şi orice ţi-ar spune acea voce...
nu poţi să faci nimic.
Au trecut doi ani de când...
mi-a spus că vă suna. Mi-a spus că Mary vă suna.
Minte.
Oricine ar suna, va semăna cu vocea ei...
dar nu va fi ea.
Nu ştiu ce ni se întâmplă după ce murim...
dar îţi spun că oriunde ar fi Mary acum...
nu e niciunde lângă Ingrid Cold.
Şi dacă este ea?
A murit, John.
Singurul lucru important este cum vrei să ţi-o aminteşti?
Îmi e foarte dor de ea.
Ştiu că ţi-e dor. Desigur că ţi-e.
Dar, John, ascultă...
poate să-ţi fie dor de ea aici la fel de mult cum îţi este acolo.
Chiar şi mai uşor deoarece acolo, eşti singur.
Şi nu ar trebui să fi singur.
Fă ce crezi că e mai bine...
o să înţeleg.
Dar aici, mâncăm la ora 6:00...
şi deschidem cadourile la 8:00.
Şi sperăm să fi şi tu aici.
Bine?
Pa, John.
WJMP oră este 5:51 în acest răcoros ajun de Crăciun.
Haide.
- Şti cumva ce se întâmplă acolo? - Sunt ceva probleme cu semafoarele.
Drace.
Mare tragedie lângă râul Ohio.
Dumnezeule.
Plecaţi de pe pod! Plecaţi toţi de pe pod!
Plecaţi! Ieşiţi toţi din maşini şi plecaţi de pe pod!
C.J., haide!
Trebuie să plecaţi. Închide drăcia aia.
- Ce? - Plecaţi de pe pod acum!
- Plecaţi! Plecaţi! - Să mergem!
Plecaţi! Plecaţi de pe pod!
O, Dumnezeule!
Plecaţi!
Ieşiţi din maşină! Plecaţi de pe pod!
Repede!
Plecaţi de pe pod!
Plecaţi!
Haide. Plecaţi.
Către toate echipajele, aici echipajul 64.
Plecaţi!
Cod 33 pe Silver Bridge.
Rose, mă auzi?
Cod 33 pe Silver Bridge...
Trezeşte-te. Trezeşte-te.
Aşa.
Eşti aici.
Nu ştiam dacă visez sau...
Am plecat din DC chiar după ce ai sunat.
M-ai sunat, nu?
Da.
Da, te-am sunat.
- Cât de grav este? - E grav.
Dar presupun că ar fi putut fi mult mai rău.
Au terminat căutările?
Treizeci şi şase.
Se pare că sunt 36 oameni.
Iisuse.
Treizeci şi şase?
Trezeşte-te, numărul 37.
Cauza dărâmării podului nu a fost niciodată determinată.
Deşi au mai fost apariţii ale Omului Molie în Point Pleasant nu a mai apărut vreodată.